ПІДВИЩЕННЯ ЕФЕКТИВНОСТІ ВИРОБНИЦТВА ЗА РАХУНОК УЧАСТІ ПРАЦІВНИКІВ У РОЗПОДІЛІ ПРИБУТКУ ПІДПРИЄМСТВА - Koliesnik, T. V.; Kostiuchenko, O. E.; Krasytska, L. V. (Financial and credit activity problems of theory and practice, 2018)
Розглянуто взаємозв’язок ефективності виробництва та участі працівників у розподілі прибутку підприємства. Обґрунтовано, що участь працівників у розподілі чистого прибутку роботодавця повинна стати невід’ємною частиною організації процесів управління персоналом. Розподіл прибутку на оплату праці та забезпечення соціально-побутових потреб працівників створює умови для збереження і відновлення їхнього фізичного та психічного здоров’я, збільшення тривалості їхнього життя, і, відповідно, подовжить їхнє трудове життя. Оплата праці, сформована з частини прибутку підприємства, також стимулюватиме трудову активність працівника, підвищуватиме його прагнення до продуктивності праці та ефективності виробництва, а це, у свою чергу, є прямим інтересом власника засобів виробництва. Доведено, що будувати вітчизняну систему оплати праці потрібно через: участь працівників у розподілі прибутку підприємства; зміцнення дисципліни праці за рахунок матеріального і нематеріального заохочення працівника. Відстоюється думка, що участь трудового колективу в розподілі прибутку роботодавця має підпорядковуватися вимозі неухильного дотримання трудової дисципліни в колективі. Ефективність стимулювання трудового потенціалу працівників має формуватися на основі норм праці з використанням засобів стимулювання для підвищення зацікавленості працівників у досягненні високих показників діяльності роботодавця, укріпленням трудової дисципліни та сумлінного ставлення до праці. Нормування праці в цьому процесі є ключовою умовою, бо в разі, якщо норми праці є завищеними, то й підвищити особисті результати праці буде неможливо. У разі відсутності норм праці стимулювання втрачає прогнозований характер, бо незрозуміло, як оцінити продуктивність праці (норма, понад норму). У такому разі вся система стимулювання зведеться до суб’єктивного вирішення питань роботодавцем, що само по собі нівелює участь трудового колективу в розподілі прибутку підприємства та визначенні конкретних соціально-економічних стимулів для членів трудового колективу.