СОЦІАЛЬНО-ЕКОНОМІЧНІ ЧИННИКИ ВПЛИВУ СУБ’ЄКТІВ СУСПІЛЬНИХ ВІДНОСИН НА РОЗВИТОК РИНКУ ПРАЦІ В УКРАЇНІ - Yelagin, V. P.; Luhovenko, N. V.; Afanasieva, Yu. V. (Financial and credit activity problems of theory and practice, 2019)
Окреслено реляційну перспективу відносин держави і бізнесу, яка дозволяє переосмислити підходи до альтернативного розуміння ролі держави на її сучасному рівні розвитку. Визначено, що інституціональний підхід у вирішенні соціально-економічних проблем суспільства не завжди відповідає інтересам всіх суб’єктів: ринку, держави і суспільства. Ринкові трансформації, нові форми економічних угруповань, розвиток корпорацій потребують іншого формату відносин бізнесу і працівників. У процесі дослідження діяльності суб’єктів на ринку праці виникає стійке припущення, що корпораційнність дій держави і суспільства робить їхні спільні рішення більш дієвими у вирішенні соціально-економічних проблем. Визначено провідну роль впливу громадянського суспільства на процеси, які безпосередньо відбуваються в економіці від об’єднання зусиль держави і бізнесу на ринку праці. Досліджено проблеми системи працевлаштування працівників через центри зайнятості і через приватні агенції. Охарактеризовано систему роботи центрів зайнятості у порівнянні з провідними рекрутинговими агенціями, визначено конкурентні переваги останніх в Україні. На основі цього запропоновано звузити функції деяких державних інституцій як таких, що втратили актуальність, такі дії врешті-решт принесуть більший результат і суттєву економію державних коштів. Дійшли до висновку, що у стратегії управління різноманітними процесами як у державі, так і в бізнесі є більше спільного, ніж протилежного, що не можна ігнорувати, і під час створення спільних програм або проектів, або сценаріїв, коли ринок і держава об’єднуються в більш ефективну команду. Визначено сфери компетенції держави, зазначено також, що робота центрів зайнятості повинна зосередиться на працевлаштуванні людей, які потребують додаткового соціального захисту, це — молодь, жінки з дітьми, громадяни передпенсійного віку та інші пріоритетні соціальні групи. Дістали подальшого розвитку механізми вирішення складних соціальних та економічних суперечностей, які б зробили соціальні проекти більш ефективними. Сфери соціально-економічної політики, які вважались монополією державного впливу і регулювання, визначені як регресивні, і вимагають негайних реформ.