ПОЛІТИКА КІЛЬКІСНОГО ПОМ’ЯКШЕННЯ ТА ЇЇ НАСЛІДКИ ДЛЯ ГЛОБАЛЬНОЇ ЕКОНОМІКИ - I. Shkodina,; O. Melnychenko,; M. Babenko, (Financial and credit activity problems of theory and practice, 2021)
На основі аналізу впливу політики кількісного пом’якшення на глобальну економіку прийшли до висновку, що найбільші світові центральні банки і масштабне стимулювання боргів порушили модель економічного зростання, яка була заснована на зростанні продуктивності праці. Відсутність зростання продуктивності праці в розвинених країнах світу, активна інтеграція країн, що розвиваються (перш за все Китаю та Індії), у глобальну економіку кардинально змінили напрями глобальних фінансових потоків і викликали фундаментальні геополітичні зрушення. Прагнучи боротись із циклічністю економіки, державні регулятивні органи перетворюють глобальну економіку на «зомбіекономіку», де збиткові компанії та банки функціонують на дешевих грошах від центральних банків і рятувальних програмах урядів. Монетизації фіскальної політики трансформує ризики від урядів до центральних банків і знищує їхню незалежність. Прийшли до висновку, що стратегія розв’язання проблем глобальної економіки шляхом дешевих кредитів приречена на поразку, оскільки уряди не вирішують питання реальної економіки, збільшення продуктивності праці, управління державними i корпоративними боргами, стагфляції, безробіття та посилення диференціації доходів населення. Сьогодні в умовах пандемії COVID-19 центральні банки використовують нові та забуті старі інструменти із стимулювання економіки (так звані QE та «Not QE»), які лише в короткостроковому періоді забезпечують необхідний стимул, але в довгостроковому періоді незмінно призведуть до серйозних диспропорцій, підірвуть ринковий механізм, посилять адміністративний вплив i поставлять глобальну економіку перед вибором між депресією, безробіттям, гіперінфляцією або системним крахом. Вважаємо, що світова пандемія коронавірусу стимулює наукову дискусію щодо переосмислення цілей та інструментів монетарної політики, оскільки використання різного роду «нестандартних інструментів» уже неодноразово доводило свою неефективність у боротьбі з кризовими явищами і лише допомагало створювати нові глобальні диспропорції та кризи.