АНАЛІЗ ЗУСИЛЬ ЩОДО ПОДОЛАННЯ БІДНОСТІ В СІЛЬСЬКІЙ МІСЦЕВОСТІ ІНДІЇ: ВПЛИВ МІКРОФІНАНСУВАННЯ ЗА СХЕМОЮ ЗВ'ЯЗКУ ГРУП І БАНКІВ САМОДОПОМОГИ - Срівастава, Шріпал; Шарма, Джайдіп; Гупта, Сандіп Кумар (Financial and credit activity problems of theory and practice, 2024)
Протягом 1990-х років у всьому світі були реалізовані численні програми структурної перебудови, спрямовані на викорінення бідності. Уряд Індії також доклав незліченних зусиль для розв’язання проблеми бідності, але рівень бідності досі залишається високим порівняно з іншими країнами, що розвиваються. Дані свідчать і про те, що темпи заощаджень також прискорюються, але вони розподіляються нерівномірно. Політика лібералізації, глобалізації та приватизації протягом 1990-х років призвела до зростання економіки країни протягом 1999-2000 та 2004-2005 років. Однак їй не вдалося рівномірно викорінити бідність у різних регіонах країни. Для підняття сільської місцевості цього округу Національний банк сільського господарства та розвитку сільських територій (NABARD) 1992 року запровадив програму зв'язку з банками груп самодопомоги. Це було зроблено для збільшення мікрофінансування в сільських районах Індії через групи самодопомоги. Програми мікрофінансування використовує багато країн світу, для того щоб допомогти економічно слабшим людям скористатися банківськими послугами. NABARD реалізував цю програму в 13 штатах для наближення фінансових послуг до соціально незахищених верств населення. Дослідження показали, що програма мікрофінансування допомогла людям, пов'язаним із ССГ, отримати кредитну допомогу. Однак було виявлено, що багато жінок приєдналися до цих груп, щоб отримати банківську допомогу та розв’язати проблему гендерної нерівності (Malhotra, 2016). Дослідники відзначають, що більшість людей у цих групах має потребу в фінансовій допомозі для діяльності з отримання доходу, для погашення боргів або на соціальні цілі.