«ЗЕЛЕНЕ» УПРАВЛІННЯ ЛАНЦЮГАМИ ПОСТАВОК ЯК СТРАТЕГІЯ ЗМІЦНЕННЯ СТІЙКОСТІ ТА КОНКУРЕНТНОЇ ПЕРЕВАГИ: ВИСНОВКИ ІНДОНЕЗІЙСЬКИХ ВИРОБНИЧИХ КОМПАНІЙ - Хасібуан, Девід Х.М.; Пурванті, Дя; Сетіаван, Джоні (Financial and credit activity problems of theory and practice, 2025)
Зі зростанням глобальної екологічної свідомості компанії дедалі активніше впроваджують екологічно орієнтовані підходи та адаптують свої бізнес-стратегії відповідно до них. Посилення зовнішнього тиску виступає каталізатором для підвищення екологічної ефективності підприємств, однак запровадження зелених бізнес-практик часто потребує значних інвестицій, що змушує менеджерів прагнути отримання відповідної віддачі. Отож, оцінка результативності в царині сталого розвитку залишається надзвичайно актуальною та перспективною темою для подальших наукових досліджень. У цьому дослідженні розглянуто вплив управління зеленим ланцюгом постачання (Green Supply Chain Management, GSCM) на показники сталого розвитку, конкурентну перевагу та фінансову стабільність. Незважаючи на зростання глобального інтересу до цієї теми, емпіричних досліджень — особливо в контексті Індонезії як країни з економікою, що розвивається, — залишається обмаль. У межах кількісного підходу первинні дані було зібрано за допомогою анкетного опитування 85 респондентів, що займають управлінські посади (старші менеджери, генеральні директори, директори) на підприємствах індонезійського виробничого сектора, з подальшим аналізом за допомогою методу структурного моделювання (SEM). Результати свідчать, що GSCM має позитивний вплив на показники сталого розвитку, однак не чинить прямого впливу на конкурентну перевагу чи фінансову стабільність. Натомість сталий розвиток відіграє роль критично важливої медіаційної змінної, яка суттєво підсилює взаємозв’язок між GSCM та стратегічними й фінансовими результатами. Це дослідження вперше на емпіричному рівні демонструє непрямий механізм, за яким GSCM сприяє стратегічним перевагам і фінансовій стабільності через покращення сталого розвитку в умовах індонезійського виробничого контексту. Менеджери, особливо в Індонезії, усе ще виявляють стриманість у впровадженні зелених бізнес-підходів, оскільки, окрім високих витрат, вони не мають повної впевненості в отриманні очікуваних переваг. Крім того, наукові дослідження з цієї проблематики залишаються обмеженими, що особливо актуально для країн, що розвиваються. Розвиваючи концептуальний зв’язок між екологічними практиками та організаційною ефективністю в умовах країн, що розвиваються, це дослідження робить і теоретичний, і практичний внесок, наголошуючи на стратегічній важливості інтеграції екологічних і соціальних міркувань у ключові бізнес-процеси та необхідності загальної організаційної прихильності до сталого розвитку для забезпечення довгострокового створення цінності.