ЦІНИ НА ЖИТЛО ТА КРЕДИТНИЙ РИЗИК БАНКІВ У ЦАРИНІ НЕРУХОМОСТІ: ПОСЕРЕДНИЦЬКА РОЛЬ ОСВІТИ - Ван, Донг; Бакар, Арпа Абу; Йохарі, Еді (Financial and credit activity problems of theory and practice, 2026)
Після більш ніж двох десятиліть швидкого зростання ринок нерухомості Китаю протягом останніх років поступово скорочувався на тлі економічної слабкості, при цьому ціни на нерухомість почали різко падати. Оскільки продаж нових будинків у Китаї в основному відбувається за системою попереднього продажу, коли забудовники отримують державну землю через аукціони, здають в іпотеку цю землю банкам для фінансування розвитку й покладаються на банківський капітал разом із початковими внесками покупців та іпотечними кредитами, зниження цін не тільки негативно впливає на ризики банків щодо кредитування нерухомості, а й призводить до дефолту покупців через недостатню вартість застави, тим самим посилюючи системні фінансові ризики. У цьому контексті наше дослідження розглядає посередницьку роль освітніх досягнень, вимірюючи, чи впливають регіональні коливання цін на житло на коефіцієнт непрацюючих кредитів комерційних банків на нерухомість через рівні освіти. Використовуючи панель на рівні банку, зіставлену з соціально-економічними показниками провінцій, ми оцінюємо моделі фіксованих ефектів і впроваджуємо триступеневий дизайн посередництва з початковим висновком. Факти свідчать про чіткий механізм: зміни цін на житло пов'язані з вищим рівнем освіти в регіонах. У свою чергу, освіта пов'язана з більшою кредитною експансією та вищими коефіцієнтами непрацюючих кредитів. Як тільки цей канал береться до уваги, прямий зв'язок між цінами на житло та банківським ризиком помітно слабшає, причому основна частина загального ефекту діє опосередковано через освіту. Ці моделі економічно значущі, стійкі до альтернативних освітніх проксі та широкої вибірки. Отримані результати свідчать про макропруденційний парадокс: у той час як краще освічені позичальники, як правило, почуваються безпечніше на мікрорівні, удосконалення людського капіталу може в масштабі посилити прийняття ризику та схильність до балансу. Тому наглядові органи повинні відстежувати тенденції людського капіталу поряд із динамікою застави та враховувати їх у системах раннього попередження й калібрування інструментів позичальників і капіталу, щоб оцінка банківських ризиків залишалася інформативною навіть в умовах спаду на ринку житла.